‫- 1881, נשיאות בנגל, הודו -‬
‫בולבול?‬
‫איפה הילדה הזאת?‬
‫תפסתי אותך!‬
‫שוב על העצים!‬
‫מי זה, פישימה?‬
‫ילדת רחוב מלוכלכת…‬
‫אבל נטפל בה.‬
‫היי.‬
‫הוא צודק!‬
‫עכשיו אני צריכה להכין אותך מחדש.‬
‫פישימה, למה אני צריכה‬ ‫לענוד טבעות על הבהונות?‬
‫כי יש פה עצב…‬
‫אם אין עליו לחץ, בנות נוטות להתעופף.‬
‫כמו ציפור?‬
‫לא. זה כדי לשלוט בך.‬
‫פישימה…‬
‫״לשלוט״? מה זה?‬
‫פישימה!‬
‫אבא. פישימה!‬
‫מה את עושה, משוגעת?‬
‫היא כנראה נבהלה.‬
‫פישימה!‬
‫רוצה לשמוע סיפור?‬
‫זה סיפור מפחיד?‬
‫כן.‬
‫בטח!‬
‫פעם, מזמן…‬
‫הייתה מכשפה.‬
‫היא חיה על העצים, ‬
‫בג׳ונגל החשוך.‬
‫כפות הרגליים שלה היו מפותלות.‬
‫השדה צמאת הדם חיכתה…‬
‫וחיכתה ליום…‬
‫שבו הנסיכה תבוא, ‬
‫כדי שהיא תוכל לטרוף אותה.‬
‫בובה!‬
‫מהנדרה!‬
‫אסרתי עליך לבוא הנה, נכון?‬
‫בינודיני, ‬
‫אתה לא יכול לשמור עליו?‬
‫סלח לי, אדוני.‬
‫מהנדרה…‬
‫אחי…‬
‫הוא כמו ילד.‬
‫איפה הוא?‬
‫מי?‬
‫בעלי.‬
‫זה אני.‬
‫לא, אתה גדול והוא קטן.‬
‫הוא היה איתי באפיריון.‬
‫הוא סיפר לי סיפורים.‬
‫קוראים לו…‬
‫סאטיה.‬
‫כשתגדלי תדעי מה ההבדל‬
‫בין בעל לבין גיס.‬
‫- כעבור 20 שנה -‬
‫תאט!‬
‫סליחה, סאטיה תאקור.‬
‫המקום הזה לא בטוח.‬
‫מסוכן פה.‬
‫היא גרה כאן.‬
‫מי?‬
‫המכשפה.‬
‫התעוררת, מר סאטיה?‬
‫לך לישון. אעיר אותך כשנגיע לאחוזה.‬
‫הגברת ישנה?‬
‫כן, אדוני.‬
‫להביא את האוכל?‬ ‫-לא, זה בסדר.‬
‫בבקשה אל תהיי עצובה, גבירתי.‬
‫מאוחר מדי בשביל זה.‬
‫ומה תעשה אשתך הראשונה המסכנה?‬
‫הן יחיו יחד כמו אחיות.‬
‫לכו מפה!‬
‫אם יהיו לה בעיות, תהיה חייב לי הסברים.‬
‫אני רואה שאת המלכה פה.‬
‫אחת, ‬
‫שתיים, ‬
‫שלוש, ‬
‫ארבע, ‬
‫חמש, ‬
‫שש, ‬
‫שבע, שמונה, ‬
‫תשע, ‬
‫עשר, ‬
‫אחת־עשרה, שתים־עשרה…‬
‫ואז?‬
‫אז המכשפה כיבתה את הנרות של…‬
‫החדר של הנסיכה.‬
‫טיפש!‬
‫ואז?‬
‫היא באה למיטה ו…‬
‫במה זכיתי לביקורך?‬
‫אה, הבנתי.‬ ‫באת לבדוק את הירושה שלך, נכון?‬
‫גיסתי!‬
‫לא שמעתי ממך כבר חמש שנים.‬
‫בטח לא התגעגעת אליי פתאום.‬
‫כתבתי מכתב ללורד, ‬
‫ושאלתי עלייך.‬
‫הוא לא ענה.‬
‫רציתי לבוא לפני שלוש שנים…‬
‫כשהאח מהנדרה…‬
‫נהרג.‬
‫אומרים ש…‬
‫המכשפה הרגה אותו.‬
‫ואת מאמינה לשטויות האלה?‬
‫ממש לא.‬
‫ככה בינודיני אומרת.‬
‫המון השתנה בחמש השנים האחרונות, לא?‬
‫אפילו הלורד עזב את הבית.‬
‫מה השתבש?‬
‫רוצה לפגוש את בינודיני?‬
‫בינודיני, גיסתי!‬
‫האח הצעיר?‬
‫האלה לא עשתה איתי צדק.‬
‫מה, אחותי?‬
‫איך את יכולה לשאת תפילה‬ ‫ולקלל את האל באותה נשימה?‬
‫רצף ארוך של תפילות הוא כמו קינה.‬
‫ביליתי את כל חיי בתפילה, ‬
‫ותראו…‬
‫מה קיבלתי בתמורה.‬
‫המכשפה הרגה את מהנדרה ביום התפילות.‬
‫עכשיו, גם אם מישהו מת מקדחת, ‬
‫מאשימים את המכשפה.‬
‫היי.‬
‫מהנדרה חלה בקדחת? באמת?‬
‫הוא היה מוטל שם וטבע בדם שלו.‬
‫ראית הכול.‬
‫גיסתי…‬
‫זה נראה כמו התקפה של חיה.‬
‫זוכרת שהאח אינדרניל נהג לספר לנו‬
‫על יצור שטורף בני אדם?‬
‫היו טביעות רגליים מעוותות‬
‫על הקרקע.‬
‫זו הייתה מכשפה!‬
‫שוב הקשקוש הזה.‬
‫עד היום לא הייתה מכשפה בממלכה שלנו.‬
‫מאיפה היא הגיעה פתאום?‬
‫מהעצים!‬
‫ואז?‬
‫היא באה למיטה ו…‬
‫מה אתם עושים בחושך?‬
‫מה, אחותי?‬
‫למה את מקלקלת הכול?‬
‫אני מצטערת.‬
‫רק באתי לומר לך שבעלך זקוק לך.‬
‫למה?‬
‫אין לי מושג.‬
‫אני זו שדואגת לו, ‬
‫ועדיין הוא רוצה אותך.‬
‫אני לא יודעת למה.‬
‫הוא עדיין רוצה את בולבול שלו.‬
‫איך אומרים לו שאשתו‬
‫רוצה רק את סאטיה?‬
‫היא ישנה במהלך היום, ‬
‫וצדה בלילה.‬
‫בסדר…‬
‫אז אפילו אני אצוד בלילה.‬
‫בינודיני לא תשקוט עד שתפחלץ את ראש המכשפה‬ ‫ותתלה אותו על הקיר עם יתר הראשים.‬
‫טיגריס, ‬
‫צבי…‬
‫מכשפה!‬
‫לאן נעלמה הגברת המתוקה שהכרתי?‬
‫מה עשית בה?‬
‫טרפתי אותה!‬
‫איפה הגברת?‬
‫למטה, במרפסת.‬
‫אתה אובססיבי לכפות הרגליים שלי.‬
‫איזו הבחנה דקה.‬
‫שלום. פגשת את דוקטור סודיפ?‬
‫דוקטור?‬
‫הכול בסדר?‬
‫כן.‬
‫הוא רק בא לבלות איתי.‬
‫לך בבקשה.‬
‫אני צריך לבדוק מה שלומה.‬
‫מתי האדון יתקן את דרכיו?‬
‫האדון? מי?‬
‫אדון דינקר.‬
‫הוא אדם טוב.‬
‫העצמות השבורות של אשתו מספרות סיפור אחר.‬
‫היא גם לא עוזרת. היא תמיד אומרת, ‬
‫״נפלתי במדרגות.״‬
‫אולי זה נכון.‬
‫יש פה רק בית אחד שיש בו מדרגות.‬
‫גבירתי!‬
‫כמה פעמים אמרתי לך?‬ ‫אל תקרא לי ״גבירתי״.‬
‫כרצונך, גבירתי.‬
‫אתה רוצה לצאת לציד עם הלורד הצעיר?‬
‫אני מציל חיים, ‬
‫לא לוקח אותם.‬
‫כבוד הלורד.‬
‫למה הוא מעצבן אותך כל כך?‬
‫פשוט… את לא שומרת על צניעות!‬
‫לך.‬
‫אתה לא מאחר לציד שלך?‬
‫אדון דינקר?‬
‫כן, אדוני?‬
‫אלה כל האנשים שאספת לציד?‬
‫-כולם מפחדים מהמכשפה.‬ ‫-מספיק עם השטויות. קדימה!‬
‫אדון סאטיה!‬
‫הזהרנו אותך‬
‫שזאת המכשפה.‬
‫זה רוצח…‬
‫אנושי.‬
‫גבר.‬
‫קרא למשטרה.‬
‫כן, אדוני.‬
‫אני גר קרוב לכאן.‬
‫נוכל לשמור את הגופה שם למשך הלילה.‬
‫אתה תמיד קרוב ליער.‬
‫ראית משהו?‬
‫או שמעת?‬
‫לא.‬
‫שום דבר.‬
‫לא חיה…‬
‫ולא אדם.‬
‫כלום.‬
‫איך היה הציד?‬
‫אדון דינקר נהרג.‬
‫וזו לא הייתה חיה.‬
‫גבר עשה את זה.‬
‫למה?‬
‫למה לא אישה?‬
‫איזו אישה מסוגלת לאכזריות כזו?‬
‫גבירתי?‬
‫ממש כמו בזמנים עברו…‬
‫שניכם, ‬
‫מפטפטים לכם.‬
‫במה זכינו לעונג הזה?‬
‫סאטיה לא סיפר לך?‬
‫הוא ביקש ממני לבוא.‬
‫הוא אמר שאת‬
‫לבד כאן, חסרת הגנה, ‬
‫יום ולילה.‬
‫כל אחד יכול להיכנס ישר ולנצל אותך.‬
‫זו הסיבה ש…‬ ‫-לא!‬
‫אני..‬
‫פשוט חשבתי‬
‫שזה יום השנה למותו של מהנדרה.‬
‫שנהיה כולנו יחד, ‬
‫ושתרצי לערוך מפגש תפילה לזכרו.‬
‫נכון?‬
‫תגידי לו שאני בא.‬
‫עכשיו כשאני כאן, ‬ ‫את לא צריכה לעשות את כל זה.‬
‫מוטב לנו לדבוק במה שנועדנו לו.‬
‫את אדונית הבית, לא הלורד.‬
‫לא?‬
‫כלומר…‬
‫למה את מעמיסה את עצמך בדברים מיותרים?‬
‫את נראית מותשת.‬
‫או אולי אפורה.‬
‫זה פשוט לא הצבע שלך.‬
‫לא לכולם יש מזל כמוך, ‬
‫להיראות טוב אפילו בבגדי האבל שלך.‬
♪ ‫״אלוהים…‬ ♪
♪ ‫מופקרת חסרת בושה‬ ♪
♪ ‫למה את הולכת ב…‬ ♪
♪ ‫שביל הגינה, ‬ ♪ ♪ ‫כשאת יודעת שהוא מוביל לממזר ההוא…״‬ ♪
‫גבירתי!‬
‫בואי!‬
‫שבי.‬
‫תני לנו לשמן לך את השיער.‬
‫אחר כך.‬
‫הצורפים שלחו דברים חדשים.‬
‫בואי, תראי.‬
‫הם נהדרים.‬
‫לפחות תבחרי תכשיט או שניים, ‬
‫כי בקושי יש לך מהבית.‬
‫את נראית כה עגומה בבגדי הנדוניה שלך.‬
‫מה אם יגידו‬
‫שאני נראית כמו אדונית הבית, ולא את?‬
‫לא אכפת לי.‬
‫בטח. לא אכפת לך‬ ‫מה אנשים אומרים או חושבים.‬
‫קחי לפחות טבעות בוהן חדשות.‬
‫נראה ששלך התרופפו קצת.‬
‫אקח אחר כך.‬
♪ ‫״אלוהים…‬ ♪
♪ ‫מופקרת חסרת בושה‬ ♪
♪ ‫למה את לא נזהרת?‬ ♪
♪ ‫למה? לא!‬ ♪
♪ ‫אנא ממך…״‬ ♪
‫נוח בשלום על משכבך!‬ ‫-נוח בשלום על משכבך!‬
‫בהצלחה.‬
‫איזו תועלת אתה מביא בתפקיד שלך?‬
‫היו כל כך הרבה מקרי רצח.‬
‫אין לך אפילו חשודים?‬
‫חשדות לא נחשבים.‬
‫הדין הבריטי דורש הוכחות.‬
‫למה אתה מחכה, מאסטר?‬
‫זה רוצח…‬
‫אדם.‬
‫גבר.‬
‫אתה תמיד קרוב ליער.‬
‫ראית משהו? או שמעת?‬
‫תרצה עלה בטל?‬
‫גיסתי, ‬
‫מתי הגיע הרופא הזה לעיר?‬
‫מי, הוא?‬
‫קצת לפני שאחיך עזב את הבית.‬
‫הוא…‬
‫מבקר הרבה אצל הגבירה?‬
‫מניין לי?‬
‫אני הרי לא גרה כאן.‬
‫כשהיית כאן, ‬
‫הוא בא לבקר?‬
‫בדיוק דיברנו עלייך.‬
‫כדאי שאלך.‬
‫יש לי פגישה עם השוטר.‬
‫ניפגש בארוחת הערב.‬
‫הוא שאל אותי על סודיפ.‬
‫ד״ר סודיפ הוא…‬
‫אדם טוב.‬
‫אולי הוא סתם שאל.‬
‫ושיתפת אותו בדעתך?‬
‫אני?‬
‫אני לא…‬
‫גבירתי, את מכירה אותי.‬
‫אני אף פעם לא מתכוונת לפגוע, ‬ ‫או אומרת משהו שעלול לסבך מישהו.‬
‫עלה בטל?‬
‫שיהיה.‬
‫בטל.‬
‫בולבול!‬
‫לא…‬
‫שחקי.‬ ‫-שחרר…‬
‫שחקי.‬ ‫בבקשה. לא?‬
‫מהנדרה.‬
‫הוא זועף?‬
‫סאטיה.‬
‫אחי, ‬
‫בוא הנה!‬
‫טוב לך?‬
‫ביקשתי מהגנן שיקטוף מנגו.‬
‫תכיני לי רוטב מהם, ‬
‫או שתאכלי אותם בעצמך?‬
‫עלה בטל?‬
‫טוב.‬
‫הבאתי לך…‬
‫בושם.‬
‫חשבת על ההצעה?‬
‫הצעה?‬
‫הצעת הנישואים לסאטיה.‬
‫אמרתי לך.‬
‫מה דעתך, כלה צעירה?‬
‫כלה צעירה?‬
‫אופס…‬
‫אני חושבת ששמתי יותר מדי‬ ‫ריבת ורדים בעלה הבטל.‬
‫פליטת פה.‬
‫אני…‬
‫התכוונתי לגבירה.‬
‫אז ספרי לנו גבירתי.‬
‫שנחתן את סאטיה?‬
‫למה את צריכה לשאול אותה?‬
‫הרי…‬
‫יש לה זכות ראשונים עליו.‬
‫צריך לשאול אותה‬ ‫לפני שנחפש לו מישהי אחרת.‬
‫לא כדאי שנשאל את סאטיה?‬
‫מה?‬
‫הצעת הנישואים של בינודיני בשבילו.‬
‫את לא מרוצה מזה, מה?‬
‫בחלק שאני כתבתי, זה סיפור די ברור.‬
‫אבל אז את באת והפכת אותו למפחיד.‬
‫מאיפה צצה ילדת הרפאים הזאת?‬
‫את כתבת את הקטע זה. תסבירי לי אותו.‬
‫גיסתי…‬
‫בית הילדות שלך היה כחול, לא?‬
‫למה שלא נצבע את הבית הזה בכחול?‬
‫הוא נראה קצת עלוב.‬
‫ככה לא תתגעגעי לבית אימא.‬
‫למה צריך לצבוע אותו?‬
‫הוא בסדר.‬
‫היי…‬
‫שנינו יושבים וכותבים פה.‬
‫למה שהוא לא יהיה יפה?‬
‫מתי יהיה לך זמן לכתוב כשתהיה נשוי?‬
‫נשוי?‬
‫לבינודיני יש הצעת נישואים בשבילך.‬
‫אין לי כוונה להתחתן.‬
‫כולם מתחתנים בסוף.‬
‫כמרים לא.‬
‫זמרים נודדים לא.‬
‫גם ינשופים לא.‬
‫ואם תכריחו אותי, ‬
‫אברח עם הצוענים, ‬
‫ואשיר שירים בג׳יבריש.‬
♪ ‫״אלוהים, מופקרת חסרת בושה…‬ ♪
♪ ‫אלוהים, מופקרת חסרת בושה…״‬ ♪
‫זו לא אשמתו, ‬
‫זה הדורהזה.‬
‫הוא מבלה את כל זמנו איתה.‬
‫היה ברור שזה יקרה.‬
‫למה אתה אף פעם לא נועל נעליים?‬
‫זה מתיש. אתה לא לומד אף פעם.‬
‫אני מארגן לך לנסוע ללונדון.‬
‫באמת?‬
‫אמרתי לבינודיני‬
‫שאתה תמיד יכול להתחתן אחר כך, ‬
‫אחרי שתרכוש השכלה.‬ ‫-לונדון?‬
‫את לא זוכרת?‬
‫אמרתי שסאטיה ייסע ללונדון ללמוד משפטים.‬
‫אבל אל תאבד את עצמך בלימודים.‬
‫תטייל.‬
‫תיהנה.‬
‫ותספר לי הכול במכתבים ארוכים.‬
‫אכתוב לך כל שבוע.‬
‫אבל… עכשיו?‬
‫הוא חייב לעזוב עכשיו?‬ ‫-לא עכשיו.‬
‫אחרי החג.‬
‫נצטרך לתפור בגדים חמים בשבילך.‬
‫שמעתי שקר שם.‬
‫גם יורד שלג.‬
‫אבל החג רק בעוד שלושה חודשים.‬
‫איך נסדר הכול?‬
‫זה מעט זמן…‬ ‫-את הרי לא צריכה לעשות שום דבר.‬
‫אולי תבוא איתנו, אחי?‬
‫לא עכשיו. אולי אחר כך.‬
‫רק שלושה חודשים…‬
‫כתבתי את החלק שלי.‬
‫את צריכה לכתוב את השאר.‬
‫איך נשלים את הסיפור הזה?‬
‫עוד יש זמן.‬
‫מה לגבי הבית ליד היער?‬
‫רצית לצבוע אותו.‬
‫אעשה את זה לפני שאעזוב.‬
‫אז תוכלי לשבת שם ולכתוב.‬
‫אני מפחדת להיות שם לבד.‬
‫אני מפחדת להיות פה לבד.‬
‫מי ידבר איתי עכשיו? את מי אני..‬
‫אכתוב לך בכל יום.‬
‫אחזור בקרוב.‬
‫ואם לא?‬
‫לפחות תדליקי את המנורה.‬
‫מה את מסתירה?‬
‫שום דבר.‬
‫אז למה את נראית אשמה כל כך, בולבול?‬
‫לא.‬
‫זה פשוט…‬
‫משהו אישי.‬
‫הדבר האישי היחיד‬ ‫בחייה של אישה הוא בעלה.‬
‫אני בדרך לכלכותה, ‬
‫עם סאטיה.‬
‫למה?‬
‫למה אתה לוקח את סאטיה?‬
‫הוא צריך לחתום על מסמכי הנסיעה שלו.‬
‫אחת, ‬
‫שתיים, ‬
‫שלוש, ‬
‫ארבע, ‬
‫חמש, ‬
‫שש, ‬
‫שבע, שמונה, ‬
‫תשע, עשר, אחת־עשרה, ‬ ‫שתים־עשרה, שלוש־עשרה, ארבע־עשרה…‬
‫כל העומד מאחוריי ומצדדיי הוא העומד!‬
‫חזרת, אדון.‬
‫סאטיה!‬
‫שלחנו אותו ללונדון.‬
‫- סאטיאג׳יט תאקור‬ ‫גב ׳בולבול צא׳ודרי -‬
‫לא!‬
‫מהנדרה ישן?‬
‫כן.‬
‫מה שלום הגבירה?‬
‫כמה טיפשי מצדי.‬
‫היא בטח הרוסה.‬
‫מתאבלת.‬
‫- סאטיה‬ ‫בולבול -‬
‫אתה חייב לעזוב?‬
‫אין כאן שום דבר בשבילי.‬
‫אל תדאגי.‬
‫אמשיך לשלוח כסף.‬
‫היא עוד לא חזרה להכרה.‬
‫עשיתי מה שצריך.‬
‫אבל…‬
‫כפות הרגליים שלה…‬ ‫-היא נפלה במדרגות.‬
‫היא נפלה במדרגות?‬
‫תשלמי לרופא, ‬
‫ותוסיפי עוד בקשיש.‬
‫סליחה שאני מפריע בשעה מוקדמת, ‬
‫אבל התרחש רצח נוסף.‬
‫יש עדה. ילדה קטנה.‬
‫נראה שהיא בהלם.‬
‫מסכנה.‬
‫היא אמרה…‬
‫מה?‬
‫שהאלה קאלי הרגה אותו.‬
‫אני רוצה לדבר איתה.‬
‫היא קיבלה סם הרגעה.‬
‫הרופא נתן לה כדור.‬
‫איזה רופא?‬
‫ד״ר סודיפ.‬
‫למרבה המזל, הוא היה בסביבה.‬
‫גנבת!‬
‫זה קנס.‬
‫לא באת אליי כבר ימים.‬
‫חשבתי שסאטיה כאן, ‬
‫ושאת עסוקה.‬
‫הוא זה שעסוק.‬
‫יש לו תחביב חדש בימינו.‬
‫מה הסיפורים שהקראת לי, עם הבלש?‬
‫כן. שרלוק.‬
‫כן/‬
‫סאטיה מנסה להיות שרלוק.‬
‫זו לא בדיחה.‬
‫הוא חושד בך.‬
‫אבל אין בזה שום אמת, ‬ ‫אז אין צורך לדאוג.‬
‫תלוי מה החשד שלו.‬
‫אין לי ציפיות.‬
‫אני יודע…‬
‫שאת לא בליגה שלי.‬
‫לכן אני מותח גבולות.‬
‫כדי להגן על עצמי קצת.‬
‫פחדן.‬
‫כן…‬
‫כל דוחות הפשיעה נמצאים כאן?‬ ‫-כן, סאטיה תאקור.‬
‫החתימה הזאת…?‬
‫היא של ד״ר סודיפ.‬
‫הוא בא ובדק את הגופה.‬
‫מה המסמכים האלה?‬
‫זה סיפור…‬
‫סיפור מפחיד!‬
‫רוצה לשמוע?‬
‫אדם מגיע לעיר, ‬
‫ופתאום, ‬
‫מתחילים מקרי רצח.‬
‫אבל זה לא החלק המפחיד.‬
‫בחורה נופלת ברשתו, ‬
‫שוכחת את עצמה…‬
‫ושוכחת‬
‫להבדיל בין טוב לרע.‬
‫היא שוכחת את הבושה, ‬
‫ואת כל מה שהיה טוב בה.‬
‫גם את בעלה.‬
‫ואז קורה משהו לא צפוי.‬
‫אז בעלה מתרחק ממנה.‬
‫אכן סיפור נחמד.‬
‫גיסתי…‬
‫מספיק.‬
‫עשית טעות.‬
‫נניח ש…‬
‫היית לבדך, ‬
‫נהגת בטיפשות, ‬
‫ושסודיפ ניצל את זה.‬
‫פשוט תגיד את זה: אתה מקנא בסודיפ.‬
‫תפסיקי לומר את שמו.‬
‫סודיפ.‬
‫גיסתי…‬
‫סודיפ.‬
‫השתנית.‬
‫כתבתי לבעלך, ‬
‫לשאול בעצתו.‬
‫אני לא חושב שהוא ייקח אותך בחזרה, ‬
‫אבל אולי‬
‫נוכל לשלוח אותך לאביך.‬
‫כולכם אותו הדבר.‬
‫אדוני, זה אתה?‬
‫בובה!‬
‫קומי!‬
‫שחקי!‬
‫לא!‬
‫שחקי!‬
‫קומי!‬
‫קומי.‬
‫קומי!‬
‫התחתנת והצטרפת למשפחת מלוכה.‬
‫למה הדמעות?‬
‫תהיי בשקט.‬
‫הוא קצת…‬
‫מטורף.‬
‫אבל הוא יהיה בסדר אחרי שיתחתן.‬
‫הוא קצת מטורף.‬
‫אבל…‬
‫הוא בן מלכות.‬
‫תהיי בשקט!‬
‫הוא קצת מטורף, ‬
‫אבל את תהיי עמוסה בתכשיטים.‬
‫הוא קצת מטורף, אבל…‬
‫אתה תהיי עטופה במשי.‬
‫את תקבלי כבוד.‬
‫תהיי בשקט.‬
‫הוא קצת מטורף, אבל…‬
‫אם לא הוא, אז אחיו‬
‫ידאג לך.‬
‫אנחנו שומרות את הסודות בבתים שלנו.‬
‫אז תהיי בשקט.‬
‫מה שלומה?‬
‫היא חזרה להכרה.‬ ‫-טוב מאוד!‬
‫אמרתי לכולם לא לגעת בכפות הרגליים שלך.‬
‫זהירות.‬
‫הם פתחו את התפרים.‬
‫מי עשה את זה?‬
‫גבירתי, את יכולה לסמוך עליי.‬ ‫אני הרופא שלך.‬
‫אז תעשה את העבודה שלך ותעזוב.‬
‫גבירתי!‬
‫הכול מוכן למפגש התפילה.‬
‫תפילה?‬
‫התפילה ליום השנה של מהנדרה.‬
‫איך אוכל לשכוח?‬
‫יום חג לשתינו.‬
‫אתה הולך לאנשהו?‬
‫אל תדאג.‬
‫לא אקח את החוק לידיים.‬
‫ביום שבו פגשתי אותך לראשונה, ‬
‫אין לי מושג למה, אבל רציתי להרוג אותך.‬
‫עכשיו אני יודע למה.‬
‫בתי המשפט בכלכותה ישפטו אותך…‬
‫אבי זרק את אמי מהבית אמש.‬
‫אשתו החדשה הכריחה אותו, ‬
‫ועכשיו תראי מה אימא עשתה.‬
‫איפה אבא שלך?‬
‫הוא לקח את סאטיה.‬
‫לאן?‬
‫אתה עדיין לא מפחד.‬
‫ממה?‬
‫אתה מבצע פשעים!‬
‫מההשלכות?‬
‫אתה חושב שלא תיענש.‬
‫אם זה תלוי בחוק, אז כן.‬
‫אני חושד שאתה…‬ ‫-…שעשיתי משהו אחר לגמרי.‬
‫אבל אתה מתכוון להעניש אותי על פשע אחר.‬
‫אבל יש דרך.‬
‫אולי יוכח שאתה חף מפשע, ‬
‫אם באמת יש מכשפה, ‬ ‫ואם היא תבוא לביקור עכשיו.‬
‫נהג!‬
‫אל תזוז או שאני אירה.‬
‫נהג!‬
‫נרדמת?‬
‫תיישרי את כפות הרגליים.‬
‫אז איך תבריאי?‬
‫הבראתי.‬
‫גבירתי!‬
‫-דוקטור!‬
‫זו הייתה…‬
‫זו היא!‬
‫יש מכשפה!‬
‫חייבים למצוא אותה.‬
‫קדימה!‬ ‫-תחזור הביתה.‬
‫מה?‬
‫תחזור לבית שלך.‬
‫למה?‬
‫אני לא מפחד ממנה.‬
‫אם אתה מפחד, אתה מוזמן לעזוב.‬
‫לפחות אנחנו יודעים‬
‫שאתה חף מפשע.‬
‫אתה יכול ללכת.‬
‫מה אתה עושה?‬ ‫-אני אצוד אותה.‬
‫עצור!‬
‫למה אתה מנסה לעצור אותי?‬
‫למה אתה מנסה להציל אותה?‬ ‫מי היא בשבילך?‬
‫היא רק חברה בשבילי, ‬ ‫אבל היא הכול בשבילך.‬
‫למה חיבה כזאת… כלפי שטן?‬
‫היא לא שטן.‬
‫היא אלה.‬
‫יש עדה, ‬
‫ילדה קטנה.‬
‫היא אמרה שהאלה הרגה אותו.‬
‫אדון דינקר? הוא אדם טוב.‬
‫העצמות השבורות של אשתו מספרות סיפור אחר.‬
‫האלה לא עשתה איתי חסד.‬
‫הייתי שקועה בתפילות‬ ‫כשהמכשפה הרגה את מהנדרה.‬
‫גבירתי!‬
‫מה עשית?‬
‫למה אתה מנסה להציל אותה?‬
‫מה היא בשבילך?‬
‫היא רק חברה בשבילי, ‬ ‫אבל גיסתך היא הכול בשבילך.‬
‫זאת לא הייתה חיה.‬
‫גבר עשה את זה.‬ ‫-למה? למה לא לאישה?‬
‫אחת, ‬
‫שתיים, ‬
‫שלוש, ‬
‫ארבע, ‬
‫חמש, שש, ‬
‫שבע, שמונה, ‬
‫תשע, עשר, ‬
‫אחת־עשרה, שתים־עשרה, ‬
‫שלוש־עשרה, ארבע־עשרה…‬
‫- כעבור שנה -‬
‫אחי היקר, ‬
‫תמיד רציתי להיות כמוך כשאגדל, ‬
‫אבל אני עוזב את הבית הזה לנצח, ‬
‫מפני שאני חושש‬
‫שאולי זו האמת.‬
‫מפני שאני חושש‬
‫שאולי‬
‫זו כבר האמת.‬
‫עכשיו יש בינינו קשר דם אמיתי.‬
‫הידיים שלנו מוכתמות‬
‫בדם שלהם.‬
‫אין הבדל בינינו.‬
‫אדוני!‬
‫בולבול?‬
‫תרגום כתוביות: יניב אידלשטיין‬